![](/site-content/member-images/185.jpg)
Miért viselkednek jól a gyerekeim másokkal, és miért viselkednek rosszul velem?
A szülőknek ismerős lehet ez a forgatókönyv: a gyerek jól viselkedik az iskolában és udvarias a tanáraival, de délután otthon kiakad. Vagy a barátoknál ismeri a kérem és köszönöm szavakat, ám a családjával szemben udvariatlan, tettleg kifejezetten bunkó. Betartja a szabályokat, ha meglátogatják a szomszédot, de otthon állandóan emlékeztetni kell arra, hogy ne csapkodja az ajtót, ne beszéljen csúnyán és fogadjon szót.
![](https://www.anyasapas.hu/content/wp-content/uploads/wix-content/be141b_ee25b752a5d947b187748f163591873f~mv2.jpeg)
Miért van ez így? És lehet ez ellen bármit is tenni?
Tetszett? Kövess és lájkolj a Facebookon!
Ebben a témában a legfontosabb mindenekelőtt leszögezni, hogy a gyerekek korán megtanulják, hogy a viselkedésük számít. Még a jól viselkedő gyerekek is rosszul viselkednek időnként.
A gyerekek csak azért rendetlenek és nem fogadnak szót a felnőtteknek, hogy lássák, hogy ilyenkor mi történik. Amikor a kisgyermekek elfáradnak, például egy játszótér vagy egy hosszú nap után az óvodában vagy az iskolában, ingerlékenyek és szófogadatlanok lehetnek. A gyerekek természetüknél fogva kíváncsiak is, és néha tesztelik a szülőket.
Azonban úgy tűnik, hogy vannak gyerekek, akiknek a magatartása tartósabban hagy maga után kívánni valót, amikor otthon vannak. Ahhoz, hogy megértsük ezt a jelenséget, azt kell megértenünk, miért viselkednek úgy a gyerekek, ahogyan viselkednek.
A gyermek viselkedése kezdettől fogva eredményeket vagy visszajelzéseket produkál. A csecsemők például hamar megtanulják, hogy a sírás nagyon hatékony módja annak, hogy jelezzék, ha bajban vannak. A szülők hamar megtanulják, hogy a nedves pelenkát kicseréljék vagy megetessék a csecsemőt, ha a baba sír. Egy mosoly gyakran azt eredményezi, hogy a felnőtt visszamosolyog, gügyög vagy megöleli a csecsemőt. A gyerekek tehát gyorsan rájönnek, hogy viselkedésükkel hatékonyan irányíthatják mások cselekedeteit.
A rossz viselkedés kifizetődik
A gyermekek viselkedését, legyen az kívánatos vagy nem kívánatos, az általa kiváltott következmények befolyásolják. Néha a szülők vagy a testvérek reakciói véletlenül jutalmazhatják a rossz viselkedést, és a gyerekek megtanulják, hogy a nemkívánatos viselkedésnek is lehet hozadéka. Például észreveszik, hogy ha nem azt teszik, amit mondanak nekik, akkor extra figyelmet kapnak a szüleiktől. Ez a figyelem lehet érvelés, megbeszélés, vitatkozás, zsörtölődés vagy az utasítások újra és újra megismétlése. Lehet, hogy a felnőttek ezt nem tekintik „jutalomnak”, de a gyerekek úgy élhetik meg, hogy ilyenkor több figyelmet kapnak anyutól vagy aputól. A gyerekek azt is megtanulhatják, hogy ha nyafognak vagy hisztiznek egy vágyott tárgyért, nagyobb valószínűséggel kapják meg azt.
Sajnos ebben a forgatókönyvben a gyerek a hisztiért kap jutalmat, a szülő pedig azért, ha enged a hisztinek, mert azzal, hogy odaadja a gyereknek például az ipadet, megszűnik a rendkívül irritáló zaj (legalábbis rövid távon). Mivel mind a gyermek, mind a szülő jutalomhoz jut az interakció végén, ez az interakció valószínűleg ismétlődni fog.
Miért jobbak a gyerekek az iskolában?
Amikor a gyerekek kevésbé ismerős emberekkel vannak együtt, nem tudják, hogyan fognak mások reagálni, vagy milyen viselkedésért jár majd jutalom. Ilyen körülmények között gyakori, hogy – legalábbis átmenetileg – kevesebb a nemkívánatos viselkedés.
A gyerekek azért is viselkedhetnek jobban az iskolában, mint otthon, mert a tanároknak nagyon jó eszközök vannak a kezükben. Például a gyerekeket sokféle érdekes tevékenységgel foglalják le, ráadásul a gyerekek viselkedésével kapcsolatos elvárások világosak, és a kívánatos viselkedésért járó jutalom is előre látható (dicséret, jó osztályzat, piros pont). A tanárok gyakorlottan ismerik fel és jutalmazzák a kívánatos viselkedést figyelem, dicséret és néha jelképes jutalmazási rendszerek révén.
A gyerekek hajlamosak utánozni társaik viselkedését, különösen akkor, ha látják, hogy az eredményt hoz, például a tanár figyelmét vagy kiváltságos tevékenységekhez való hozzáférést.
Hogyan segíthetnek a szülők a gyerekeinek, hogy otthon jobban viselkedjenek?
A jó hír az, hogy ha a gyerekek egy környezetben jól viselkednek, akkor tudjuk, hogy otthon is képesek ugyanerre. Néhány apró változtatással általában sokkal jobb viselkedést lehet elérni.
Íme néhány gyakorlatias tipp, amit a szülők tehetnek:
- Alakítsunk ki rutinokat! Legyen például rutinja annak, amikor a gyerek hazaér az iskolából. Ebbe beletartozik, hogy hagyjunk neki időt pihenni, kikapcsolódni, uzsonnázni, majd keressünk neki valamilyen tevékenységet, ami leköti. A rutinok arra jók, hogy segítik az átmenetet egyik tevékenységből a másikba. Még jobb, ha olyan tevékenységet találunk, ami megnyugtat vagy energiát használ fel. Az előbbire példa a színezés, az utóbbira pedig a kinti játék vagy futkározás.
- Állítsunk fel egyszerű házirendet. Legyen néhány egyszerű szabály, amely világos üzenetet közvetít a gyerek számára az elvárásokról.
- Vegyük észre a helyes viselkedést, és éreztessük is a gyerekkel, hogy észrevettük. A pozitív visszacsatolás valószínűbbé teszi, hogy az adott viselkedés később is ismétlődni fog.
- Rendszeresen töltsünk minőségi időt a gyerekkel. Ezt különösen akkor fontos, amikor a gyerek segítségért vagy figyelemért fordul hozzánk. Ez megerősíti abban, hogy ott vagyunk, amikor szüksége van ránk, és nem kell hangoskodnia vagy rendetlenkednie ahhoz, hogy felhívja magára a figyelmet.
Legyenek reális elvárásaink. A változást akkor könnyebb elérni, ha egyszerre csak egy vagy két célra összpontosítunk. Számoljunk időnként visszaesésekkel is, és mindig tartsuk észben:
Egyetlen gyermek (vagy szülő) sem tökéletes!
Szerző: Dr. Simonfalvi Ildikó
radiológus szakorvos, orvosi szakfordító, egészségügyi szakújságíró
Ne feledd, hogy az oldalon olvasható tartalmak nem helyettesítik az orvosi szakvéleményt!